ПРОБЛЕМА СТИЛЬОВИХ ОСОБЛИВОСТЕЙ ЖИТТЄДІЯЛЬНОСТІ ТА ЇХ СТАНОВЛЕННЯ У ДІТЕЙ З ОБМЕЖЕНИМИ РОЗУМОВИМИ МОЖЛИВОСТЯМИ - Олена Хохліна (Особлива дитина: навчання і виховання, 2026)
У статті висвітлюються результати теоретико-емпіричного дослідження актуальної для науки і практики психології проблеми стильових особливостей життєдіяльності людини. Розкривається її сутність та визначаються основні напрями дослідження в різних галузях психології: 1) практичної психології, спрямованої на надання психологічної допомоги людині з опорою на стильові особливості активності як засобу нормалізації функціонального стану, послаблення чи позбавлення від проявів дезадаптованості тощо; 2) психології праці та професійної підготовки людини, а в разі виконання спільної професійної діяльності – соціальної психології; 3) психології розвитку людини, педагогічної психології, спеціальної психології та корекційної педагогіки. Доводиться особлива актуальність, але недостатня дослідженість проблеми в аспекті забезпечення повноти корекційного розвитку та підготовки до самостійної життя дітей з особливими освітніми потребами. У статті наводяться результати експериментального вивчення та становлення індивідуального стилю діяльності (ІСД) у дітей з недостатніми інтелектуальними можливостями – дітей з ЗПР та власне з порушеннями інтелектуального розвитку (ПІР). Проведене дослідження показало, що ІСД є референтним показником розумового розвитку школярів: у процесі виконання завдань учні всіх досліджуваних категорій показують відносно стабільний для них рівень його сформованості. Водночас виявлено, що чим вищий рівень інтелектуального розвитку мають діти, тим більша відповідність їхнього індивідуального способу роботи еталонному, й тим менший діапазон та варіативність даних його прояву. Відмічається наявність зв’язку між сформованістю ІСД та ефективністю виконання школярами учбово-практичних завдань і сформованістю задіяних в цьому процесі розумових якостей. Дослідженням доведено можливість формування у дітей з обмеженими інтелектуальними можливостями скоригованого, відповідно до вимог діяльності та оптимального її виконання суб’єктом, індивідуального стилю в оптимальних межах. Передумовою його становлення є спеціальна організація трудового навчання, що забезпечує: 1. Формування в учня раціонального способу діяльності на основі засвоєння автоматизмів шляхом розв’язування завдань еталонним способом та завдань з жорстко регламентованими способами й послідовністю дій. 2. Поетапне формування ІСД: засвоєння учнем еталонного способу виконання завдання; набуття ним досвіду самостійно визначати спосіб роботи; усвідомлення переваг еталонного способу діяльності та самостійне визначення способу, максимально наближеного до еталонного. 3. Формування у дитини позитивного ставлення до діяльності.