Закономірності психічного розвитку в онтогенезі й дизонтогенезі: медичний та психологічний аспекти - КОБИЛЬЧЕНКО, Вадим; ОМЕЛЬЧЕНКО, Ірина (Особлива дитина: навчання і виховання, 2021)
Встановлено, що типовий розвиток – онтогенез, у психології традиційно розглядається стосов- но дитинства. Однак сучасна психологія розширює межі онтогенезу, охоплюючи увесь час життя людини від зародження й до смерті. Натепер виокремлюють пренатальний (до народження) і по- стнатальний (після народження) онтогенез. Констатовано, що його ключовою складовою частиною є психічний онтогенез, найбільша інтенсивність якого спостерігається у дитячому та підлітковому віці, коли формуються окремі психічні функції й особистість. З методологічних позицій поняття «онтогенез» пов’язане з комплексом проблем психології розвитку: соціальною ситуацією розви- тку; віковою періодизацією й кризами розвитку; тимчасовими рамками розгортання онтогенезу і його етапів; впливом фактора індивідуальності на специфіку проявів онтогенезу на різних етапах; методами дослідження проявів онтогенезу в різні вікові періоди. Констатовано, що у клінічній пси- хології «дизонтогенез» розглядається як порушення психічного розвитку, що виникає в будь-якому віці й триває упродовж життя людини, а дизонтогенії можуть проявлятися як хворобливі стани, обумовлені порушенням розвитку організму й особистості (на різних вікових етапах). Встановлено, що головним критерієм дизонтогенезу є дефект, викликаний генетичними (хромосомними зміна- ми, генними мутаціями) або негенетичними (інфекціями, інтоксикаціями, травмами тощо) фак- торами. Доведено, що категорією, яка характеризує всі типи розвитку – і типового, і атипового, є загальні закономірності психічного розвитку.