ФОРМУВАННЯ КОМУНІКАТИВНИХ НАВИЧОК У ДІТЕЙ З РОЗЛАДАМИ СПЕКТРА АУТИЗМУ РАННЬОГО ТА ДОШКІЛЬНОГО ВІКУ - Косенко, Юрій; Пономаренко, Ярослава (Особлива дитина: навчання і виховання, 2026)
У статті розкрито проблему формування комунікативних навичок у дітей раннього та дошкільного віку з розладами спектру аутизму (РСА). Обґрунтовано актуальність дослідження з огляду на зростання кількості дітей із РСА та необхідність раннього корекційно-розвиткового втручання. Визначено, що порушення комунікації у дітей означеної категорії проявляються у труднощах встановлення зорового контакту, розвитку спільної уваги, використання невербальних засобів спілкування, наслідування дій дорослого та формування функціонального мовлення. Проаналізовано сучасні наукові підходи до проблеми розвитку комунікативних навичок у дітей з РСА, які представлені у працях вітчизняних і зарубіжних дослідників. Наголошено на взаємозв’язку мовленнєвих, когнітивних і сенсорних порушень у структурі аутистичних проявів. У роботі висвітлено особливості впливу дисфункцій сенсорних систем на розвиток комунікації дитини з РСА. Охарактеризовано значення сенсорної інтеграції у подоланні бар’єрів соціальної взаємодії та розвитку базових передумов комунікації. Описано особливості корекційної роботи при порушеннях вестибулярної, пропріоцептивної, тактильної, слухової та зорової систем. Визначено роль Денверської моделі раннього втручання (ESDM) у розвитку спільної діяльності, наслідування, емоційної взаємодії та мотивації до спілкування. Визначено важливість раннього початку корекційної допомоги дітям з РСА. Розкрито основні етапи формування навичок комунікації засобами PECS – від фізичного обміну карткою до побудови простих речень і коментування навколишнього середовища. Особливу увагу приділено формуванню мотивації до взаємодії та розвитку ініціативності у процесі спілкування дитини з дорослими. Наведено приклад із практичного досвіду використання системи PECS у роботі з трирічною дитиною з РСА, що підтверджує ефективність цього підходу у розвитку ініціативної комунікації, зниженні проявів небажаної поведінки та стимулюванні появи мовленнєвих реакцій. Зроблено висновок про необхідність комплексного та індивідуалізованого підходу до формування комунікативних навичок у дітей з РСА з урахуванням їхніх сенсорних, когнітивних, емоційних і мовленнєвих особливостей.